A mester terve szerinti gyülekezet
Ha megfigyeltük, sorozatunk tematikusan, a Szentírás alaptanításainak pillérein nyugvó rendszerre épült fel. Nem véletlen vizsgáltuk hétről-hétre azokat a fontos alaptanításokat, mely a Szentírás és keresztyén hitünk sarkalatos kérdései.
Ismétlésképpen:
Mi az életem értelme? (örök élet és örök kárhozat)
A szentírás hitelessége
Ki az Atya? A teremtő
Ki a Fiú? A megváltó                     
Ki a Szentlélek? A megszentelő
Ki az ember? Mi a bűn?
Mi a megtérés és az újjászületés? (bűnvallás és bűnbocsánat)
Imádkozás
A szentségek

A mai napon pedig arról hallhatunk, hogy milyen a Mester terve szerinti gyülekezet. Mindenekelőtt meg kell említenem John E. Macarthur „A Mester terve szerinti gyülekezet” című könyvet, mely rendkívül jó, értékes és lelki könyv, amely nagy segítségemre volt az előadás elkészítésében. Mindenkinek ajánlom a figyelmében, ha teheti, vegye meg, olvassa el, mert sok örömöt lehet megtapasztalni és sok tanulságot lehet belőle levonni.

Az első gyülekezet helyzete
Az Apostolok Cselekedetei számol be az első gyülekezet megalakulásáról, mely nem is igazán direktben szerveződött, hanem Isten Szentlelke indította megtérésre az embereket Péter prédikációja kapcsán. Péter pünkösdi beszéde után létrejött első jeruzsálemi gyülekezetről ezt olvashatjuk:
„12Az apostolok által sok jel és csoda történt a nép között. Mindnyájan a Salamon csarnokában tartózkodtak egy akarattal, 13de mások közül senki sem mert hozzájuk csatlakozni. 14A nép azonban magasztalta őket. Az Úrban hívők száma egyre növekedett, férfiak és nők tömegével.” ApCsel 5,12-14
Talán a mai napig egy „elérhetetlen” cél, hogy olyan bensőséges, szeretett közösséggé alakuljunk, amilyen az első gyülekezet volt.
Itt az Apostolok Cselekedetében azt olvashatjuk:
„44Mindazok pedig, akik hittek, együtt voltak, és mindenük közös volt. 45Vagyonukat és javaikat eladták, szétosztották mindenkinek: ahogyan éppen szükség volt rá. 46Napról napra állhatatosan, egy szívvel, egy lélekkel voltak a templomban, és amikor házanként megtörték a kenyeret, örömmel és tiszta szívvel részesültek az ételben; 47dicsérték az Istent, és kedvelte őket az egész nép. Az Úr pedig napról napra növelte a gyülekezetet az üdvözülőkkel.” ApCsel 2,44-47, ill. „32A hívők egész gyülekezete pedig szívében és lelkében egy volt. Senki sem mondott vagyonából bármit is a magáénak, hanem mindenük közös volt.  33Az apostolok pedig nagy erővel tettek bizonyságot az Úr Jézus feltámadásáról, és nagy kegyelem volt mindnyájukon. 34Nem volt közöttük egyetlen szűkölködő sem, mert akiknek földjük vagy házuk volt, eladták azokat, az eladott javak árát pedig elhozták, 35és letették az apostolok lába elé, azután szétosztották mindenkinek úgy, ahogyan szüksége volt rá.” ApCsel 4,32-35
Egy olyan kegyelmi időszak volt az akkor, mely ritkán adatik meg, de természetesen a bűn miatt akkor sem volt teljesen steril, makulátlan, hibátlan, bűntelen a gyülekezet, közösség élete. Ami biztos, s ezt szeretném, ha a testvérek az előadás folyamán végig kihallanák a mondani valómból, hogy Isten Igéje hallatán emberek felismerték a bűneiket, rendezték az életüket, s a kegyelem csodája indította el bennük, hogy hálából szolgálják Urukat más emberek felé. Isten Szava volt az, mely minden gyülekezeti ébredésben, újulásban a legnagyobb szerepet kapta. 
Természetesen kell beszélni arról is, mint már az előbb említettem, hogy nem volt problémamentes akkor sem az élet, s erről a Szentírás részletesen beszámol.
Előfordult, hogy az apostolok igehirdetése során mégis csatlakoztak olyanok is, mint Simon mágus. Úgy tűnik, hogy a nagyszámú megtérő között nem tűnt fel Fülöpnek, hogy neki nem változott meg a gondolkodása, és így egy ideig sikerült megtévesztenie a többi keresztényt is. Ez azonban hamar kiderült, és Péter azonnal nagy határozottsággal lépett fel:
„Amikor látta Simon, hogy az apostolok kézrátételével adatik a Lélek, pénzt ajánlott fel nekik, és így szólt: „Adjátok meg nekem is ezt a hatalmat, hogy akire ráteszem a kezemet, az vegye a Szentlelket.” Péter azonban ezt mondta neki: „Vesszen el a pénzed veled együtt, amiért azt gondoltad, hogy pénzen megszerezheted az Isten ajándékát! Nem részesülhetsz, és nem is örökölhetsz ebből, mert a szíved nem egyenes az Isten előtt. Térj meg tehát e gazságodból, és könyörögj az Úrhoz, hátha megbocsátja neked szíved szándékát. Mert látom, hogy a keserű irigység és a gonoszság fogságába estél.” Simon így válaszolt: „Könyörögjetek értem az Úrhoz, hogy semmi se szálljon rám abból, amit mondtatok.” (Apostolok cselekedetei 8:18-24)
Aztán volt olyan is, amikor a gyülekezetbe „belopóztak” néhányan, akik másképpen éltek vagy gondolkoztak, mint amit Jézus és az apostolok hirdettek:
„Mert belopóztak közétek bizonyos emberek, akik régóta elő vannak jegyezve erre az ítéletre: istentelenek, akik a mi Istenünk kegyelmét kicsapongásra használják, és a mi egyedüli uralkodónkat és Urunkat, Jézus Krisztust megtagadják.” (Júdás levél 4)
Tehát már a Szentírásban is láthatjuk, hogy voltak örömteli események és voltak komoly problémák, gondok, melyekkel meg kellett küzdeni az apostoloknak és a gyülekezeteknek. Pál apostol rengeteget fáradozott és harcolt a gyülekezetekkel, a gyülekezetben lévő emberekkel. Sok örömöt és sok fejtörést, nehézséget okoztak számára. 
Ma sincsen ez másképpen. 
Azt teljesen egyértelműen kell látni, hogy a gyülekezet, Isten népe bűnös emberekből áll, akikben ott él vagy lappang a bűn, az óember. A Sátán pedig minden megtesz annak érdekében, hogy Isten népét összeugrassa, mert addig sem Isten mindenhatóságával, fenségével, kegyelmével vannak elfoglalva, s nem az Ő imádata lesz a kulcsfontosságú emberek, hívők életében. A Sátán minden megtesz, hogy a hívő emberek magukkal legyenek elfoglalva, s levegyék tekintetüket Istenről. Bűnös emberek, de – és ezt szeretném a szó pozitív értelmében hangsúlyozni – Isten szent népe. Tehát nem bűntelen emberekről van szó (ez különösen jól látszik a korinthusi levelekből), hanem olyanokról, akik „Krisztus Jézusban megszenteltettek”, vagyis, akik elfogadták Jézus megbocsátását, megváltását, és ha elő is fordul, hogy vétkeznek, hallgatnak az intésre, és meg akarnak változni. Az egyház egésze és mindazok, akik az egyházhoz tartoznak, harcolnak a bűnök ellen. Egy keresztény nem élhet kettős életet. Nem szolgálhat Istennek úgy, hogy közben a világgal tart. Isten népe Istenhez kell, hogy húzzon, az Ő jelenlétében kell, hogy éljen. Aki nem Istennel él, az nélküle él!
Macarthur írja: „Tudom azonban, hogy vannak olyanok is, akik csak akkor jönnek gyülekezetbe, amikor éppen nincs más programjuk. Számukra a gyülekezet mellékes szerepet játszik. Ha hétvégén nem tudnak máshová menni, eljönnek a gyülekezetbe. Nem látják szükségét az elkötelezettségnek. Vannak, akik vasárnap esténként nem jönnek el. Azt tartják, hogy hetente egy igehirdetés elég. Ezeknek az embereknek hetente kétszáz prédikációt kellene tartani, hogy felrázza őket önelégültségükből.”
A gyülekezet igen sokrétű. Vannak benne ilyen, meg olyan emberek. Azonban nekünk arra kell tekintenünk, hogy mi a terve Istennek az egyénekkel és az egyéneken keresztül gyülekezetünkkel. 
Mit ír a Biblia a gyülekezetről?
„12Mert ahogyan a test egy, bár sok tagja van, de a test valamennyi tagja, noha sokan vannak, mégis egy test, ugyanúgy a Krisztus is.  13Hiszen egy Lélek által mi is mindnyájan egy testté kereszteltettünk, akár zsidók, akár görögök, akár rabszolgák, akár szabadok, és mindnyájan egy Lélekkel itattattunk meg.  14Mert a test sem egy tagból áll, hanem sokból. 15Ha ezt mondaná a láb: "Mivel nem vagyok kéz, nem vagyok a test része", vajon azért nem a test része-e? 16És ha ezt mondaná a fül: "Mivel nem vagyok szem, nem vagyok a test része", vajon azért nem a test része-e? 17Ha a test csupa szem, hol lenne a hallás? Ha az egész test hallás, hol lenne a szaglás? 18Márpedig az Isten rendezte el a tagokat a testben, egyenként mindegyiket, ahogyan akarta. 19Ha pedig valamennyi egy tag volna, hol volna a test? 20Így bár sok a tag, mégis egy a test. 21Nem mondhatja a szem a kéznek: "Nincs rád szükségem", vagy a fej a lábaknak: "Nincs rátok szükségem!" 22Ellenkezőleg: a test gyengébbnek látszó részei nagyon is szükségesek, 23és amelyeket a test tisztességtelen részeinek tartunk, azokat nagyobb tisztességgel vesszük körül, és amelyek ékesség nélkül valók, azok nagyobb megbecsülésben részesülnek: 24az ékeseknek azonban nincs erre szükségük. Isten szerkesztette így a testet egybe: az alacsonyabb rendűnek nagyobb tisztességet adva, 25hogy ne legyen meghasonlás a testben, hanem kölcsönösen gondoskodjanak egymásról a tagok. 26És így ha szenved az egyik tag, vele együtt szenved valamennyi, ha dicsőségben részesül az egyik tag, vele együtt örül valamennyi.  27Ti pedig Krisztus teste vagytok, és egyenként annak tagjai. 28Ezek közül pedig némelyeket először apostolokká rendelt az Isten az egyházban, másodszor prófétákká, harmadszor tanítókká. Azután adott csodatevő erőket, kegyelmi ajándékokat: gyógyításra, gyámolításra, vezetésre, különféle nyelveken szólásra. 29Mindnyájan apostolok? Mindnyájan próféták? Mindnyájan tanítók? Mindenkiben van csodatevő erő? 30Mindenki rendelkezik a gyógyítás kegyelmi ajándékával? Mindnyájan szólnak nyelveken? Mindnyájan meg tudják azt magyarázni? 31De törekedjetek a fontosabb kegyelmi ajándékokra. Ezen felül megmutatom nektek a legkiválóbb utat.” I Kor 12,12-31
A gyülekezet élő test, és nagyon alaposan meg kell vizsgálnunk az anatómiáját. Macarthur beszél arról, hogy minden testnek vannak bizonyos jellegzetességei: van csontváza, belső szervei, izmai és húsa. A gyülekezetnek szintén szüksége van a megfelelő vázra (csontváz), belső szervekre (bizonyos lelki tulajdonságok), izmokra (különböző funkciók) és húsra (a programok formája). Ha ezeknek a kulcsfontosságú vonásoknak bármelyikét elvesszük, a test nem éli túl.

Elengedhetetlenül szükséges, hogy a gyülekezet Isten dicsőségére alakult intézménynek tekintse magát.
Mi nem azért jövünk össze, hogy jól érezzük magunkat – nyilván ez is fontos lehet, de nem ez a mozgató rugó -, elszórakozzunk, elüssünk néhány órát, klubdélutánt tartsunk. A gyülekezetnek nem az emberek igényeit kell szemelőtt tartani. Hangsúlyt arra kell helyezni, hogy Istent megismerjük, Őt dicsőítsük, mert Őt megismerve kaphatunk választ életünk problémáira, kérdéseire. Ha Istennel rendeződik a kapcsolatom, akkor minden helyére kerül. Nyilván nem arról van szó, hogy hagyjuk figyelmen kívül az emberek szükségleteit, nem, de természetesen – ami ma agyon komoly probléma – nem az emberek igényeihez kell szabni az igehirdetést, főleg nem Isten üzenetét. Fontos az egyensúlyt megteremteni Isten gyülekezetében és komolyan kell vennünk Istent az életünkben, máskülönben tényleg csak egy klubbá degradáljuk gyülekezeteiket. A gyülekezetekben, s ezt láttuk az apostoloknál is, az Igére helyezték a hangsúlyt. Isten szavának hirdetésére, a tanításra, mert az szembesítette az embereket a bűnökkel, az Isten szavában találtak a kegyelemre, a gyónásra, a bűnvallás lehetőségére és az új életre. Az a gyülekezet, amelyik nem erre helyezi a hangsúlyt, az előbb-utóbb el fog halni. Mert Isten szava az élet forrása, s amelyik gyülekezet nem Isten Igéjére, szavára épül, az el fog sorvadni. Nem szolgáló egyház kell, hogy legyünk, még annyira nem kiszolgáló(!), hanem Isten Igéjére, ígéreteire építő, Istent tisztelő egyház, gyülekezet. „Ma túl sok a Márta – fogalmaz Macarhtur – és nincs elég Mária. Annyira lefoglal a szolgálat, hogy nincs időnk Jézus lábához leülni. Nem remegünk meg az Ige hatására. Nem engedjük meg magunknak, hogy szembesüljünk Isten szentségével, saját bűneinkkel.” Ma is Máriákra van szükség, akik az Ő szavára építenek, akik életében valósággá lesz az Ő munkája, aztán abból majd következik minden más (szolgálat, tett, beszéd stb). Nézzük meg! Ha a családjainkat megtanították volna Istent tisztelni, nem lenne olyan sok családi probléma egyházunkban, gyülekezeteinkben.
„7Engedelmeskedjetek azért az Istennek […] 8Közeledjetek az Istenhez, és ő közeledni fog hozzátok.” Jk 4,7-8
Vegyük komolyan Istent, és magasztaljuk Urunkat. Ne legyünk emberközpontú gyülekezetünk, hanem keressük Isten akaratát, kérjük az Ő vezetését.

A másik, ami nagyon fontos: a Szentírás abszolút tekintélye.
Ahhoz, hogy a Mester gyönyörködjön gyülekezeteinkben, ahhoz elengedhetetlen, hogy a Szentírásra úgy tekintsünk, mint tévedhetetlen, abszolút tekintélyre, Isten kinyilatkoztatott szavára. Isten szava nem lehet alku tárgya. Kompromisszumok nélkül kell arra tekinteni. Sajnos látjuk, hogy hány egyházban – sajnos köztünk az evangélikus egyházban is (eddig még külföldön hivatalosan) -–a mai kor divatjához, korszelleméhez igazítják Isten Szavát. Ezért fogadják el nagyon sok helyen a homoszexualitást, adnak a bűnre áldást és sajnos az emberi bűnt magyarázzák ki, s tompítják az Igét, annak üzenetét. Erre is olvashatunk példát a Szentírásban, amikor Pál, illetve Timóteus küzdött ezek ellen az emberek ellen:
„ 3Mert lesz idő, amikor az egészséges tanítást nem viselik el, hanem saját kívánságaik szerint gyűjtenek maguknak tanítókat, mert viszket a fülük. 4Az igazságtól elfordítják a fülüket, de a mondákhoz odafordulnak.” II Tim 4,3 
Amikor Isten szavát kiforgatják takargatva a maguk bűneit, s tisztára akarják mosni magukat, de nem tudják, mert a bűn hatalmába élve cselekszik a gonoszság és a Sátán gyümölcseit. Az ilyen emberek fittyet hányva Isten teljes kijelentéseire, nem TEKINTÉLYKÉNT, hanem MELLÉKESKÉNT tekintenek az Ő szavára. S az a lelkész, melyik így vélekedik, abban a gyülekezetben is így fognak vélekedni. Ahol nem Isten Igéje a mérvadó, ott a bűn el fog hatalmasodni, és megemészti a gyülekezetet. 
Nekünk az a mérvadó, amit Isten szava mond Pálon keresztül: „14De te maradj meg abban, amit tanultál, és amiről megbizonyosodtál, tudván, kiktől tanultad, 15mivel gyermekségedtől ismered a szent írásokat, amelyek bölccsé tehetnek téged az üdvösségre a Krisztus Jézusba vetett hit által. 16A teljes Írás Istentől ihletett, és hasznos a tanításra, a feddésre, a megjobbításra, az igazságban való nevelésre;  17hogy tökéletes legyen az Isten embere, minden jó cselekedetre felkészített.” II Tim 3,14-17
Ebből következik, hogy Istentől kell elvennünk a tiszta tanítást is is, hiszen az embereknek olyan szilárd tanításra van szükségük, amelyre az életüket alapozhatják. A Mester terve szerinti gyülekezet mindenben alá kell vetnie magát Isten teljes, tökéletes kijelentésének, amely a Szentírás, s abból kell merítkezni, nem igazodva a világhoz, ahogy Pál fogalmaz :
„1Az Isten irgalmára kérlek tehát titeket, testvéreim, hogy okos istentiszteletként szánjátok oda testeteket élő és szent áldozatul, amely tetszik az Istennek; 2és ne igazodjatok e világhoz, hanem változzatok meg értelmetek megújulásával, hogy megítélhessétek: mi az Isten akarata, mi az, ami jó, ami neki tetsző és tökéletes.” Róm 12,1-2
Ezért fontos, hogy a gyülekezet, s személyesen én komolyan vegyem Isten szavát. Ha azt várjuk, hogy Isten munkája megvalósuljon, nem élhetünk félig átadott keresztyén életet. Ezért fontos az Isten Szavának tekintélye mellett a szent élet. Isten tisztítson, szenteljen meg. Ne kettős életet éljünk, ide is, oda is húzva, mikor kinek akarok megfelelni, hanem, amit Pál ír:
„ 1Mivel tehát ilyen ígéreteink vannak, szeretteim, tisztítsuk meg magunkat minden testi és lelki tisztátalanságtól, és Isten félelmében tegyük teljessé a mi megszentelődésünket.” II Kor 7,1
A Mester terve szerinti gyülekezet állandó önvizsgálatban él, s keresi Isten akaratát.
Ennek az Istennek szentelt életnek lesznek aztán gyümölcsei: „22A Lélek gyümölcse pedig: szeretet, öröm, békesség, türelem, szívesség, jóság, hűség, 23szelídség, önmegtartóztatás. ” Gal 5,22-23
Egyik legfontosabb ilyen gyümölcs, melyből fakadnak az imént felolvasott gyümölcsök, az az engedelmesség.
Az engedelmesség minden más tulajdonságnál fontosabb. Az engedelmes ember mindent megtesz, amit Isten mond. Még akkor is, ha az ellent mond az emberi racionalitással. Nem alkuszik meg, magyarázkodik, hanem engedelmes. Egy példa a Szentírásból: „26Az Úr angyala pedig így szólt Fülöphöz: "Kelj fel, és menj Dél felé a Jeruzsálemből Gázába vezető útra, amely néptelen." 27Ő felkelt, és elindult.” ApCsel 8, 26-27. Néptelen volt, de mi sem volt természetesebb, mint felkelt és elindult. Mert engedelmességben élt. Ha Isten mond valamit, akkor azt tenni kell. Fontos, hogy Isten Igéje éljen a szívünkben és gondolkodásunkban, mert csak így fogjuk tudni, hogyan engedelmeskedjünk. Az engedelmesség elengedhetetlen előfeltétele minden helyes lelki tulajdonságnak. Alá kell vetnünk magunkat Isten hatalmának. Az engedelmességben az életemet Hozzá igazítom, ahogy Péter is fogalmaz: „14Mint engedelmes gyermekek ne igazodjatok azokhoz a korábbi vágyaitokhoz, amelyek tudatlanságotok idején voltak bennetek…” I Pt 1,14
Engedelmességben járni annyit jelent, mint Isten vezetése alatt élni. A Mester terve szerinti gyülekezetben Isten vezetése alatt élnek az emberek, s nem a maguk feje után mennek. Istennek engedelmességben élve tud használni bennünket az Úr!
Ahhoz, hogy engedelmességben járjon az ember, ahhoz alázat kell. Ez is egy gyümölcse az Istennel való életnek. Macarthur azt mondja: „Az alázat nagyon megfoghatatlan tulajdonság, mert amikor az ember megállapítja magáról, hogy alázatos, azt már a büszkeség mondatja vele.”
A Szentírás többször beszél az alázatról. „38és aki nem veszi fel keresztjét, és nem követ engem, nem méltó hozzám.  39Aki megtalálja életét, az elveszti azt, aki pedig elveszti életét énértem, az megtalálja azt.” Mt 10, 38-39 ; „…alázattal különbnek tartsátok egymást magatoknál; 4és senki se a maga hasznát nézze, hanem mindenki a másokét is.” Fil 2,3-4
„12Mert aki felmagasztalja magát, megaláztatik, és aki megalázza magát, felmagasztaltatik.” Mt 23,12
„Isten a kevélyeknek ellenáll, az alázatosoknak pedig kegyelmét adja.” Jk 4,6
Az alázatos ember formálható, a kemény, képmutató, ellenálló emberrel Isten nem tud mit tenni, csak ellenállni. A Mester terve szerinti gyülekezetben az alázatból, engedelmességből fakad az Isten formálása.
Ott lehet formálni, ahol van egység, mert az egység Istenre hoz dicsőséget. A Sátán – ahogy az elején említettem – szüntelenül igyekszik megosztani a gyülekezeteket. Az engedelmesség, a szeretet, az alázat nem tesz olyat, ami szakadást okozna. Nyilván vannak olyanok, akik elmennek, mert valami nem úgy történik, ahogyan ők akarták. Senki sem tökéletes, ezért mindig lesznek olyan kis dolgok, amelyekben az emberek nem értenek egyet. Mégis mindig együtt kell letérdelnünk, és arra kell igyekeznünk, hogy fenntartsuk a Lélek egységét és a békesség kötelékét. „2teljes alázatossággal, szelídséggel és türelemmel; viseljétek el egymást szeretettel,  3igyekezzetek megtartani a Lélek egységét a békesség kötelékével. ” Ef 4,2-3
Természetesen itt kell megemlíteni azt is, hogy legyen a Mester terve szerinti gyülekezetben fegyelem, önfegyelem, felelősségre vonhatóság. Meg kell tanulnunk, hogy felelősséggel tartozunk egymásért. Azonban a felelősségre vonhatóság tisztaságot követel tőlünk. Csak olyan ember segíthet az engedetlen hívőnek, aki maga engedelmességben jár. A Mester terve szerinti gyülekezetben mindenki úgy tartozzon felelősséggel egymásnak, hogy mindenki tiszta életet élhessen. Ezeknek a figyelmeztetéseknek nem az a célja, hogy beleszóljunk mások magánügyeibe (és itt kell mind a két félnek mély alázat, engedelmesség és Istenre figyelés), hanem az, hogy segítsünk a bűn ellen folytatott harcunkban. Lehet, hogy ma engem használ fel mások életében Isten, de lehet, hogy másnap én szorulok Isten figyelmeztetésére egy testvéren keresztül. A Szentírás is több esetben hívja fel a figyelmünket erre:
„24Ügyeljünk arra, hogy egymást kölcsönösen szeretetre és jó cselekedetre buzdítsuk. 25Saját gyülekezetünket ne hagyjuk el, ahogyan egyesek szokták, hanem bátorítsuk egymást…” Zsid 10,24-25 ; „6Valljátok meg azért egymásnak bűneiteket, és imádkozzatok egymásért, hogy meggyógyuljatok.” Jk 5,16 ; „2teljes alázatossággal, szelídséggel és türelemmel; viseljétek el egymást szeretettel…” Ef 4,2 ; „ 22Tisztítsátok meg lelketeket az igazság iránti engedelmességgel képmutatás nélküli testvérszeretetre, egymást kitartóan, tiszta szívből szeressétek…” I Pt 1,22 ; „19Azokra a dolgokra törekedjünk tehát, amelyek a békességet és egymás építését szolgálják.” Róm 14,19 ;  „11Vigasztaljátok tehát egymást, és építse egyik a másikat, ahogyan teszitek is.” I Thessz 5,11
Ebből épülhet fel a gyülekezeti élet.
S végül, de nem utolsó sorban, a Mester terve szerinti gyülekezetben rendkívül fontos a megbocsátás. A gyülekezet nem marad meg, ha nem tud megbocsátani. Ez azért olyan fontos, mert emberek vagyunk, és mindnyájan vétkezünk. Ha nem tudunk megbocsátani, amikor valaki vétkezik – különösen, ha ellenünk vétkezik -, akkor a gyülekezetben, mint Krisztus testében elburjánzik a meg nem bocsátás betegsége, elfekélyesedik és elpusztul a gyülekezet. 
„32Viszont legyetek egymáshoz jóságosak, irgalmasak, bocsássatok meg egymásnak, ahogyan Isten is megbocsátott nektek a Krisztusban.” Ef 4,32
Fontos, hogy a Mester terve szerinti gyülekezet olyan emberekből álljon, akik meg tudnak bocsátani. Azért kell megbocsátanunk egymásnak, mert Isten is megbocsátott. A Szentírásban olvashatunk olyan példázatot, melyben nem volt megbocsátás: „ 27Az úr pedig megszánta a szolgát, elbocsátotta, és elengedte az adósságát. 28Amikor azonban eltávozott az a szolga, összetalálkozott egyik szolgatársával, aki száz dénárral tartozott neki. Megragadta, fojtogatni kezdte, és ezt mondta neki: Fizesd meg, amivel tartozol! 29Szolgatársa ekkor leborult előtte, és így kérlelte: Légy türelemmel hozzám, és mindent megfizetek neked. 30De az nem engedett, hanem elmenve börtönbe vettette őt, amíg meg nem fizeti tartozását.” Mt 18, 27-30
Nagyon sok ilyen és hasonló példát lehetne mondani gyülekezetekben zajló meg nem bocsátásokról, el nem engedésekről, állandó hánytorgatásokról. Ezek mind-mind emésztik a gyülekezet tagjait, feszültséget gerjesztenek és nem építik a közösséget.
Ha készek vagyunk megbocsátani egy vétkesnek, megszabadulunk a keserűség bilincsétől, mely emészthet bennünket időtlen időkig.
Ha azt szeretnénk, hogy a Mester tervébe illeszkedő gyülekezetként legyünk jelen ebben a városban, engedjük, hogy Isten vezessen, formáljon minket, mindennél jobban ragaszkodjunk Őhozzá, ahhoz, amit Ő mond, mert Igéje által törhetünk össze, ismerhetjük fel bűneinket, lehet új életünk. Ehhez az kell, hogy vágyjunk a Benne való növekedésre, ahogy Péter is írja: „2mint újszülött csecsemők a hamisítatlan lelki tejet kívánjátok, hogy azon növekedjetek az üdvösségre; 3mivel megízleltétek, hogy jóságos az Úr. ” I Pt 2,2-3 és Jóbbal együtt elmondhassam és is: „12Ajkának parancsából nem engedek, keblembe zártam szája mondásait.” Jób 23,12
Csak így épülhet fel a Mester terve szerinti gyülekezet!

Készítette: Zsarnai Krisztián 
evangélikus lelkész