KERESZTKÉRDÉSEK  12.            Nyíregyháza, 2012, december 19.    
                               
. Mi a feladatom Isten gyermekeként?

Mai témánk azokat szólítja meg igazán, akik megszülettek Isten országa számára is: azaz Jézus Krisztus váltságának elfogadásával a Teremtő Isten számukra már nem félelmetes, ítélő bíró, hanem szerető Mennyei Atya. Nem csak test szerinti családjukban meghatározottak immár, hanem Lélek szerint is megfogant, újonnan született élettel mennyei polgárokká lettek. A bűn uralma alól Jézus Krisztus uralma alá került az életük. A legfőbb tekintély előttük Isten és az Ő szava; és akit a földi vándorúton követnek, a Mester: Jézus Krisztus. Olyanok, mint Tamás, (a tizenkét tanítvány egyike) aki a feltámadott Krisztussal találkozva félretette minden korábbi kételyét, igy kiáltva fel: „Én Uram, és én Istenem!”  Úrrá és Istenné lett számukra Jézus.
Mi a következménye annak, ha valaki Isten gyermekévé lett? Megváltozik az ő életmódja, életvitele? Van valami más, új feladata az eddigiekhez képest? Hogyne változna meg, hogyne lenne más feladata, hiszen más urat szolgál, mint eddig. Most már Jézus Krisztushoz kell igazodni, az Ő tetszését keresni és akaratát cselekedni. Pál apostol a Rómában élő testvéreinek írja: 
„ Az Isten irgalmára kérlek tehát titeket, testvéreim, hogy okos istentiszteletként szánjátok oda testeteket élő és szent áldozatul, amely tetszik az Istennek, és ne igazodjatok e világhoz, hanem változzatok meg értelmetek megújulásával, hogy megítélhessétek: mi az Isten akarata, mi az, ami jó, ami neki tetsző és tökéletes.” (Rm.12, 1-2.)
Honnan tudhatjuk, hogy mi az, ami Istennek tetszik? Természetesen az Ő Fiától, aki mindig azt tette, ami az Atyának kedves: 
„ Aki elküldött engem, velem van: nem hagyott egyedül, mert mindig azt teszem, ami neki kedves.” (Jn. 8, 29) Tőle kell tehát kérdezni. Szabad, lehet kérdezni!
Én is ezt tettem készülésem idején: kérdeztem. Melyik Ige legyen mai témánkra adott válasz alapigéje? Olyan sok eligazodást, segítséget nyújtó igeszakasz van a Bibliában,  (Jakab levele, Péter levelei, Pál apostol, de Mózes, Példabeszédek stb). A soron következő Útmutatói Igék egyike, a Kol. 2, 6-7. 
„Mivel tehát már elfogadtátok Krisztus Jézust, az Urat, éljetek is Őbenne. Gyökerezzetek meg és épüljetek fel Őbenne, erősödjetek meg a hit által, és hálaadásotok legyen egyre bőségesebb.” Nagyon örültem a kapott válasznak, mert az életem fordulásakor hitbeli döntésemre is ez volt a pecsét, és egyben program az előttem álló életre. Jó volt most újra átgondolni az üzenetét. Tömören leírja ez az Ige, hogyan indul és növekszik a gyülekezet ill. a  híivő ember lelki élete.     
I./Krisztus Jézus, mint Úr elfogadása. Ez a kezdete Isten-gyermeki mivoltunknak. Mivel részletesen foglalkoztunk ezzel a „megtérés, újjászületés” témakörnél, így most továbblépünk. De nem ülhetünk le csöndes szemlélődőként, hiszen ez csak a kezdete Isten gyermeke életének, s most következik ennek a megélése. 
II./„Éljetek is Őbenne” „Épüljetek fel…, erősödjetek meg…” hangzik a program az apostol szavaiból. Nem másról beszél itt Pál, mint Isten gyermekeinek feladatáról. Ahogyan a testi élet hosszú időn át növekszik, erősödik, - hogy azután élhesse az emberi életet: szaporodjon, sokasodjon, művelje a földet, - ugyanúgy lelkileg is növekedni, erősödni kell a lelki születés után, hogy teherbíró keresztyénné fejlődjék Isten gyermeke, hogy azután körülötte is új életek szülessenek Isten országa számára.
„…a megmentetteket elküldöm a népekhez:….a messzi szigetekre, amelyek még nem hallották híremet, és nem látták dicsőségemet. Vigyék hírül dicsőségemet a népeknek. Elhozzák minden honfitársatokat az összes népek közül ajándékul az Úrnak” (Ézs. 66, 19-20.)(Szintén az utóbbi napok egyikén örülhettünk ennek az Igének is). A gyermekek is szoktak ajándékot adni szüleiknek; a Mennyei Atya is várja az övéitől „honfitársaikat”, akikhez előzőleg elvitték az Ő dicsőségének hírét. No ezen a ponton szokott sok-sok magát hívő keresztyénnek valló ember szabadkozni, tiltakozni. Pedig, aki a mennyország  állampolgára, annak itt a földön az a  dolga, hogy képviselő legyen Teremtője megbízása szerint. Ehhez fel kell nőni! 
Isten gyermekének - születésétől (lelki születés!) kezdve - feladatai (lelki feladatai) vannak. A megszületett életnek növekedni, erősödni kell. Még az Úr Jézus sem volt ez alól kivétel. Ezt olvassuk Róla, miután szülei visszatértek Vele Názáretbe: 
 „A gyermek pedig növekedett és erősödött, megtelt bölcsességgel, és az Isten kegyelme volt rajta” (Lk.2,40)
Az egészséges élet természete a növekedés, fejlődés. Ebben az első perctől kezdve aktív szerepe van a világrajött életnek. Tevékenyen részt vesz önmaga életének működtetésében: lélegzik, eszik-iszik-alszik, feldolgozza a táplálékot, űriti a salakanyagot, mozog, ismereteket gyűjt, használva az érzékszerveit, stb. Nélküle nem működik az élete. De ha magára marad, akkor sem képes élni. Szüksége van gondoskodó szülőre, családra, emberekre. A lelki életben is hasonló jelenségek tapasztalhatók. Vizsgáljuk meg most a lelki életet élők (Isten gyermekei) feladatait!
1./ Isten gyermeke imádkozik.
A születés pillanatában legfontosabb első életjel a csecsemő felsírása. Miért? Ez jelzi a légzés működőképességét. Örömteli pillanat a gyermek felsírása. A lelki születés legáltalánosabb kísérőjelensége az emberi lélek felsírása: imádsága.
A bűnbánat keserű könnyei a bocsánatkérő imádságban, és a hála könnyei a bűnbocsánat csodálatos ajándékának megtapasztalásával örömteli életjelként jut fel a mennyei trón elé: a megszületett élet első lélegzetvétele ez a szent, tiszta, üdvös életet adó mennyei levegőből. Isten gyermekének imádsága. A Mennyei Atya ezt az imádságot várja a legjobban. Az új élet első imádságát.
Az élet első és utolsó jele a lélegzés. A lelki élet legfontosabb funkciója az imádság, az Atyával való kapcsolat.
 „Szüntelenül imádkozzatok, mindenért hálát adjatok, mert ez az Isten akarata Jézus Krisztus által a ti javatokra. (1Thessz.5, 17-18) mondja Pál apostol a gyülekezet számára. Az embert körülvevő világból csak szennyezett, bűnre csábító, vagy éppen fertőzött, mérgezett, fuldoklást okozó „levegőt” szívhatunk magunkba. Ilyet árasztanak nem csupán a gépkocsik, a gyárkémények  meg a dohányzók, hanem a médiák, a politika, a szórakoztatás…stb és sajnos sokszor a sokféle vallás is. Ezért, ahogyan Jézus is tette, menjünk fel a „hegyre imádkozni”, azaz használjunk ki min-den lehetőséget az Isten előtti csendes megállásra. Isten gyermeke Jézus követő-je, aki példát vesz a Mesterről, és imádkozik. Olyan szüksége van rá, mint a levegővételre. Tiszta, mennyei levegő nélkül beteg a lélek, fuldoklik. 
Miért, mit imádkozzunk?  Nézzünk ez ügyben is Jézusra: dicsőítette az Atyát, közben járt az emberekért. Önmaga kívánságával  csak egy alkalommal járult az Atya elé: a gecsemánei kertben (keserű pohár), de ettől a kéréstől is elállt az  Atya  „javára”.  A mi imádságunk is lehet magasztaló imádság, hálaadás-köszönet, kérés a magunk és mások számára, panaszkodhatunk és sírhatunk is előtte, sőt odavihetjük gonosz gondolatainkat, indulatainkat, kívánságainkat, cselekedeteinket, egy szóval: bűneinket is. Ez utóbbiak elrejtése komoly akadálya a lelki növekedésnek. Elhal az imádság, megbetegszik a lélek.  
2./ Isten gyermeke táplálkozik.
Mivel táplálkozik? Mit eszik? Jézusra figyel ebben is, Aki ezt mondta:
 „Én vagyok az élet kenyere….Én vagyok az az élő kenyér, amely a mennyből szállt le: ha valaki eszik ebből a kenyérből, élni fog örökké, mert az a kenyér, amelyet én adok oda a világ életéért, az az én testem.” (Jn.6,48.51) Ahogyan az elfogyasztott kenyér a testünkben életté válik, ugyanúgy Jézus Krisztus odaadott élete a lelkünk számára ad örökéletet, üdvösséget.
Az új életet csak az Atyától vett eledel táplálja: az Ő szava, Igéje. Ezért Isten gyermeke rendszeresen táplálkozik lelki táplálékkal is: olvassa a Bibliát. 
Melyik eledelt vesszük gyakrabban magunkhoz? Testünket vagy lelkünket tápláljuk jobban? Az erősödik, amelyikkel inkább törődünk. Sokan olyan különös gondot fordítanak a helyes táplálkozásra, de csak a testi táplálékra nézve. A lélek pedig nélkülözi a neki való tiszta,szent táplálékot; éhezik és sorvad. Vagy éppen válogatás nélkül, mindennel etetni próbáljuk, minden felkínáltat elfogadunk, és nem óvjuk a fertőzéstől.
Isten gyermeke számára az Ő szava az irányadó, ehhez igazodik. Kapaszkodni is tud bele, ha jön a vihar. Minél inkább meggyökerezik Őbenne, minél mélyebben ismeri, annál stabilabban áll. Nem lehet könnyen megfélemlíteni, eltántorítani, bátor a hitben, bizalomban, hiszen ismeri Őt. A nehézségek, próbák is csak arra adnak újabb alkalmat, hogy tovább épüljön Őbenne.
3./ Isten gyermeke tisztálkodik
Aki imádkozó életet él, és rendszeresen táplálkozik az Igével, az érzékeny lesz a lelki tisztaságra nézve. Igénye lesz arra, hogy ne éljen szennyben, bűnben. Igyekszik tisztának maradni, de észreveszi, hogy ha vétkezik. Megszomorodik benne Isten Szentlelke, és figyelmezteti a bűnre. Nem tűri meg magában a bűnt, meg-vallja és elhagyja azt.
4./ Isten gyermeke közösségben él
Olyan közösséghez tartozik, melynek alapja az Atyával való közösség.
Példa: kötéltáncos. Félelmetes magasságban húzta ki kötelét két magas épület között. Aztán megkérdezte az ott szorongó tömeget: „hiszitek-e, hogy leesés nélkül végigmegyek rajta? – „Hisszük”, - hangzott a bátorító válasz. És valóban, baj nélkül végigsétált a hosszú kötélen. Aztán elővett egy talicskát.”Hiszitek-e, hogy végig tudom tolni a kötélen?” Most is felhangzott: „hisszük!”. És úgy történt, ismét sikerült. „És hiszitek-e, hogy ha beleül valaki, akkor is át tudom tolni?”Még most is elhangzott, hogy „hisszük”.„Ki vállalja hát, hogy beleül?” Néma csend. Aztán egy kisfiú ment oda, beült a talicskába. Lélegzetvisszafojtva figyelt mindenki. Hatalmas meg-könnyebbülés volt, mikor átértek. Egy riporter ment oda a kisfiúhoz a mikrofonjával: „Hogy volt ekkora bátorságod?” –kérdezte. „Ő az én apukám” –hangzott a fiú nyugodt, egyszerű válasza. Isten gyermeke számára adott a lehetőség, ilyen életveszélyesen bízni Istenben. Ez a bizalom úgy épül ki benne, hogy egyre inkább megismeri Őt. Ez a szeretetkapcsolat lesz az alapja aztán Isten gyermekei testvéri közösségének is.
Testvéri közösség a Teremtő Isten az embert közösségi lénynek teremtette, élete családot feltételez. A lelki élet számára is szükség van lelki családra. A tanítványokat kettesével küldte szolgálatra; a tizenegy tanítványnak együtt kellett megvárnia a Szentlélek kitöltetését; utána egy szívvel, egy lélekkel voltak napról-napra a templomban, és törték meg házanként a kenyeret. De az üldöztetések idején is kerestek maguknak rejtekhelyet, ahol együtt lehettek imádkozás, igehallgatás, testvéri közösség céljából. Az ébredések idején mindig megelevenedett az igény a testvéri együttlétek iránt. A Krisztust követő, keresztyén élet nem lehet magánakvaló, önző élet. Az Úr Jézus is tanítványaival való közösségben élt és szolgált.  A közösség léte feltételezi az egymásért és együtt végzett szolgálatot.  
5./ Isten gyermeke szolgáló életet él. 
Fogalmazhattam volna igy is: „Isten gyermeke szolgálatot végez”. Leginkább így gondolkodik erről a keresztyének többsége: a hívő embernek van munkája, szolgálata, és magánélete. Hogyan látjuk ezt Jézus életében?  Az Ő teljes élete az Atya akaratának teljesítése, megvalósítása volt. Ő Istennek tetsző, szolgáló életet élt. Nem csupán egyes cselekedetekre, tevékenységekre illet rá a „szolgálat” minősítés. Jártában-keltében, gyógyításában, tanításában, csodatételeiben pihenésében…mindig szolgálatban volt. Szolgálat a földre jötte, születése. Láthatjuk gyermekként:  12 évesen „szolgál” a templomban. „Nem tudtátok, hogy az én Atyám házában kell lennem?” (Lk.2,49)  Az Atya rendelkezésére állt. János ev. 5. fejezetében különösen sokat hallunk erről magától Jézus Krisztustól, amint az Atyától való teljes függésben végezte küldetését, szolgálatát.  „A Fiú önmagától semmit sem tehet, csak ha látja, hogy mit tesz az Atya.”(Jn 5,19) „..mert nem a magam akaratát keresem, hanem annak akaratát, aki elküldött engem” (Jn.5,30). És ez nem volt számára gyötrelmes, sőt: „Az én eledelem az, hogy teljesítsem annak akaratát, aki elküldött engem…  (Jn.4,34) 
Ahogyan az Atya elküldte Jézust, úgy küldi Jézus is az övéit: „Én elküldelek titeket, hogy azt arassátok, amiért nem ti fáradtatok…”(Jn.4, 38.) Ez azt jelenti, hogy Isten gyermekei Jézus Krisztus szolgái. Pál apostol azt írja erről a Filippieknek: „Az az indulat legyen bennetek, ami Krisztus Jézusban is megvolt: …nem tekintette zsákmánynak, hogy egyenlő Istennel, hanem megüresítette önmagát, szolgai formát vett fel, emberekhez hasonlóvá lett...”Mi igen sokszor a magunk vállalta és választotta szolgálatot végezzük, és nem az Urunk által ránk bízottat. Kit szolgálunk ún. „szolgálatunkkal”? Éppen azért van sok üres szolgálati ág, azért végeznek egyesek túl sokat, mások immelámmal valamit és sokan semmit, mert önmagunk urai vagyunk. A magunk akaratát keressük, és kedvünk szerint cselekszünk. Lehet, hogy őszinte jószándékkal és buzgalommal – Saulként- és nem Pálként: „mit akarsz Uram, hogy cselekedjem? Isten gyermekei földi életének az Istentől való küldetés az értelme: Őt szolgálni, Róla szóval és cselekedettel, élettel bizonyságot tenni. Formája számtalan: szolgáló életet kell (és lehet!) élni szülőként, gyermekként, gyülekezeti tagként, lelkészként stb, úgy mint vezető vagy mint beosztott, idős vagy fiatal, kétkezi munkás vagy szellemi tevékenységet végző…felsorolhatatlan. Tartalmában viszont ugyanaz: embereket vinni „aján-dékul az Úrnak”.”..ahol én vagyok, ott lesz az én szolgám is, és ha valaki ne-kem szolgál, azt megbecsüli az Atya”(Jn.12.26) Nincs ettől nagyobb méltóság!