KERESZTKÉRDÉSEK 7.                                                  2012.november 07.

MEGTÉRÉS, ÚJJÁSZÜLETÉS

Bevezetőül szeretnék röviden visszatekinteni sorozatunk előző témáira. Keresztyén hitünk alapja a Biblia, mely a Szent Isten kinyilatkoztatása ön-
magáról, aki Atya, Fiú, Szentlélek : Szentháromság egy Isten. Ezért a Biblia: Szentírás, Isten szava, az egyedül hiteles mérőzsinór az eligazodást kereső ember számára.  Ki az Isten? Ki az ember? Mi a bűn? Mi az ember életének értelme?  Életbevágóan fontos kérdések: örök életünk kérdései ezek. A Te-remtő Isten megalkotta az embert tökéletes terv alapján, Vele való közös -ségre az „egy” Lélek által,  rábízta a csodálatos teremtettséget. Ezt a dicső -séges, méltó életet rabolta el a bűn,s tette embertelenné, méltatlanná, értel- mét vesztetté az emberi életet. S hogy ez ne maradjon így,ismét Isten lépett: elindult kiszabadítani az embert ebből a kárhozatos állapotból, elküldte a Megváltót, a Fiút, Jézus Krisztust. Az Ő élete az ára annak, hogy az ember visszahelyeztessék az eredeti állapotba, az Istennel való közösségbe.
Itt tulajdonképpen már a mai témánkhoz érkezünk: az Istenhez való visszatérés útjához, módjához. A leggyakrabban használt megnevezés erre a „megtérés”„újjászületés” fogalmak. Sok gondot okoz a Biblia-fordítóknak az eredeti szövegben használt kifejezések leghitelesebb visszaadásának kérdése, így az„újjászületés” fogalma is. Kevés helyen találkozunk a Bibliá- ban ezzel a megnevezéssel, különösen, ha szigorúan erre a formára gondo-lunk. Például Máté evangéliumában olvassuk, hogy Jézus ezt mondja tanít-
ványainak: „Bizony mondom néktek, hogy ti, akik követtetek engem, az újjá születéskor (két szóban!), amikor az embernek Fia beül az Ő dicsőségének királyi székébe, ti is beültök majd tizenkét királyi székbe, és ítélitek az Izráel tizenkét nemzetségét”(Mt.19,28)Tehát itt arra az eljövendő üdvtörténeti ese– ményre utal Jézus, amit Károli „újjá születéskor”-nak fordított, amit a revidiált fordításban (2011) „újjáteremtett világ”-ként találunk, az újfordítású Bibliában pedig a „megújult világ” szerepel ezen a helyen. De mindegyik ugyanarra az eljövendő eseményre utal, és nem arra, amit hagyományosan„újjászületés”
alatt szoktunk érteni. Ez ugyanis az egyes ember életében bekövetkező legjelentősebb esemény, mely nélkül tragédia az ember élete. 
Mit mond erről Jézus? Hallgassuk meg az ismert történetet Jn.3,1-21-ből:
1 Volt a farizeusok között egy Nikodémus nevű ember, a zsidók egyik vezető embere. 2 Ő egy éjjel elment Jézushoz, és így szólt hozzá: "Mester, tudjuk, hogy Istentől jöttél tanítóul, mert senki sem képes megtenni azokat a jeleket, amelyeket te teszel, hacsak nincs vele az Isten." 3 Jézus így válaszolt: "Bizony, bizony, mondom néked: ha valaki nem születik újonnan, nem láthatja meg az Isten országát." 4 Nikodémus ezt kérdezte tőle: "Hogyan születhetik az ember, amikor vén? Bemehet anyja méhébe és megszülethetik ismét?" 5 Jézus így felelt: "Bizony, bizony, mondom néked, ha valaki nem születik víztől és Lélektől, nem mehet be az Isten országába. 6 Ami testtől született, test az, és ami Lélektől született, lélek az. 7 Ne csodálkozz, hogy ezt mondtam neked: Újonnan kell születnetek. 8 A szél arra fúj, amerre akar; hallod a zúgását, de nem tudod, honnan jön, és hova megy: így van mindenki, aki a Lélektől született." 9 Nikodémus megkérdezte tőle: "Hogyan történhet meg mindez?" 10 Jézus így válaszolt: "Te Izráel tanítója vagy, és ezt nem tudod? 11 Bizony, bizony, mondom néked: amit tudunk, azt szóljuk, és amit láttunk, arról teszünk bizonyságot, de nem fogadjátok el a mi bizonyságtételünket. 12 Ha a földi dolgokról szóltam nektek, és nem hisztek, akkor hogyan fogtok hinni, ha majd a mennyeiekről szólok nektek? 13 Mert nem ment fel a mennybe senki, csak az, aki a mennyből szállt le, az Emberfia. 14 És ahogyan Mózes felemelte a kígyót a pusztában,úgy kell az Emberfiának is felemeltetnie, 15 hogy aki hisz, annak örök élete legyen őbenne. 16 Mert úgy szerette Isten a világot, hogy egyszülött Fiát adta, hogy aki hisz őbenne, el ne vesszen, hanem örök élete legyen.
Szeretném rögtön kiemelni a személyesen az embernek szóló legfontosabb üzenetet:„Újonnan kell születnetek”  Legalább ilyen nyomatékos  Károli for-
ditása:„Szükség nektek újonnan születnetek.” Mit jelent ez? Láttuk: Nikodé-mus is értetlenkedett, pedig ő nem volt „akárki”. Mert a testi fogantatás is titok, nem áll az ember hatalmában, a lelki születés még inkább titok.  Ennek ellenére megpróbáljuk megérteni Jézus mondanivalóját. Először is figyeljük meg  az itt használt kifejezést: Újonnan kell születni” (Mindkét fordításban így szerepel). Egy már létező embernek szól ez az elvárás: szükség van még egy születésre. Kérdezhetnénk: reinkarnáció? Ma is elterjedt nézet, hogy az ember mindaddig újra születik új és újabb testben, (akár állatéban is), míg csak tökéletességre nem jut. A Biblia ilyenről nem beszél. Ilyen átjárás a halálból vissza a testi/földi létezésbe nincsen! Éppen ezért van komoly felelőssége az embernek a földi életére vonatkozóan. Mielőtt azonban számadásra hívja a Teremtő teremtményét, nagy szeretet-tel és türelemmel utat mutat, hogy célba érhessen, el ne tévedjen, hogy jól használja ki az egyszeri, korlátozott idejű lehetőséget. Ez a lehetőség arra adatik, hogy az ember megszülethessen Isten országa számára. Ahhoz pedig Lélektől való születésre van szükség. Úgy is fordítható az itt álló ki- fejezés, hogy „fentről való nemzés”,„felülről való születés”,melynek vele- járója az isteni természetben való részesedés. Az újjászületett ember ilyen módon kétféle természet részese: a veleszületett testi/”ádámi”, és a „fentről való születésben”, újonnan születésben kapott „isteni természet” részese is. Aki pedig „isteni természet” részese, az Isten gyermeke,az fiú, aki örökös, Jézus Krisztus örökös társa. Helye, otthona van immár az Isten országában. Mert oda is megszületett, mennyei állampolgársága is van. Ha az ilyen ember földi állampolgársága a halállal megszűnik, kiteljesedik a mennyei.Visszaáll az az állapot,amit a Teremtő Isten az embernek szánt.
Jézus tudta, amit Nikodémus nem tudott: hogy ő még –minden vallási isme-rete és buzgósága ellenére- kívül van az Isten országán. És ez Jézus számára nem volt közömbös! Neki fáj minden elveszett, és Nikodémus most még az. Talán közel van Isten országához, sokkal közelebb, mint a többi ott a nagytanácsban, vagy mint a hitetlen pogányok, de kívül van. És olyan mindegy,hogy közelebb vagy távolabb marad kint,ha bezáratik a kapu. Hogy ne így legyen, személyesen törődik az emberrel, ezt láthatjuk Jézus és Nikodémus találkozásának történetében is. 
Ki volt Nikodémus?  Köztiszteletben álló, nagy tudású, mélyen vallásos fa-riezus, a nagytanács tagja, a zsidók egyik nagytekintélyű vezetője. És aki  vette a fáradságot, hogy elmenjen egy másik tanítóhoz, akit viszont a zsidó elöljárók megvetettek. Nem kis bátorságról árulkodik ez a cselekedete! Vagy mégsem a bátorság itt a döntő, hiszen az éjszaka leple alatt kereste fel Jé-zust? Sokkal inkább valami ínség, szükség, hiányérzet az, ami erre a me- részségre vitte őt. Még éjszaka sem tudott nyugodni. Annyi mindent hal-lott már Jézusról, ez kiderül a találkozásnál az első mondatából:„Mester,tud- juk, hogy Istentől jöttél tanítóul,mert senki sem képes megtenni azokat a je-leket, amelyeket te teszel, hacsak nincs vele az Isten”  Jézus válasza meg-lepő,mert nem ehhez szól hozzá. Átlép  a szép méltatáson, nem marasztalja el,-ugyan már, csak ennyit tudsz rólam? – hanem látszólag egészen másról, de beszél. Mert Jézus azt is hallotta, amit Nikodémus nem kérdezett meg hangos szóval, talán megfogalmazni sem tudta, de ott volt benne oly-annyira,hogy ilyen illetlen időben zavar ez az egyébként tisztelettudó ember. Nikodémus tudott Jézusról, de nem ismerte Őt valójában. Nem is ismerhette, hiszen nem követte Őt, mint a tanítványok. Nem lakott vele, nem voltak közös útjaik, külön élték az életüket. És nemcsak testileg, lelkileg is idegenek voltak még egymástól.(Például nem érzékelte,hogy Jézus nem tart igényt ilyen méltatásra).Jézus viszont ismerte Nikodémust,és tudta, mire van szüksége. És azt adta,amire szüksége volt, mert ez jellemzi az igaz szere- tetet. Jézus olyannak látta Nikodémust, amilyen:„az a neved, hogy élsz, pedig halott vagy” (Jel.3, szárdiszi gyülekezet) Ennek az embernek a legfontosabb hiányzott: az ÉLET, az ÜDVÖSSÉG.    
Aki pedig nem él, annak meg kell születnie, ezért hangzott így a válasza:
„Bizony,bizony mondom néked, ha valaki nem születik újonnan,nem láthat-ja meg az  Isten országát” . Már pedig Nikodémust ez a vágy hajtotta. De ez a tudós teológus most még csak „vízszintesen” tud gondolkodni, csak „testi”
módon, ezért hangzik el a hozzá nem igazán méltó, gyermeki kérdés:  
„Hogyan születhetik az ember, amikor vén? Bemehet anyja méhébe, és megszülethetik ismét?” - Ne vessük őt meg, valószínű, mi is ezt kérdeztünk volna!   Jézus kibővítette az előző válaszát: „ha valaki nem születik víztől és Lélektől, nem mehet be az Isten országába. Ami testtől született, test az, és ami Lélektől született, Lélek az. Ne csodálkozz, hogy azt mondtam neked: újonnan kell születnetek.”
Mit jelent: víztől és Lélektől születni? Többféle magyarázat létezik ezzel
kapcsolatban: például: „víztől” születni jelenti a természetes születést, a testi születést, a „Lélektől” pedig a felülről való születésre utal.Való igaz, meg kell születni testben is ahhoz, hogy Lélekben megszülethessünk. Más magya-rázók a keresztséggel azonosítják a víztől való születést, és az újjászületés szerves részének tartják. 
Jézus az üdvösség elnyerése feltételének mondja itt nagyon határozottan: „ha valaki nem születik víztől és Lélektől”, nem mehet be Isten országába. Jó volna hát tényleg megérteni. Isten Igéjét maga az Ige magyarázza: hol találkozunk még így együtt  e két kifejezéssel?  Keresztelő Jánosról  így olvassuk Márk evangéliumában: „János keresztelt a pusztában, és hirdette a megtérés keresztségét a bűnök bocsánatára. Akkor kiment hozzá Júdea egész vidéke, kimentek a jeruzsálemiek is mind, és amikor megvallották bűneiket, megkeresztelte őket a Jordán vizében…..ezt hirdette: „Utánam jön, aki erősebb nálam, és én még arra sem vagyok méltó, hogy saruja szíját megoldjam. Én vízzel kereszteltelek meg titeket, Ő pedig Szentlélek-kel fog megkeresztelni”(Mk 1,4-5, 7-8)
Mi a két lényeges történés, amiről János beszél? A bűnből való meg-térés, és a Szentlélek ajándéka. Az első a bűnből való megtérés, mely szándékot  a bűnvallással (a bűnök felvállalásával) ill. elhagyásával (vízbe való merítéssel) nyilvánít ki a megtérő, megtisztulni vágyó ember. Isten országába nem mehet be semmi tisztátalan! Az ember pedig akkor is tisz-tátalan, amikor ténylegesen még nem tudott elkövetni semmi bűnt. Bűnben születtünk, ahogyan ezt Dávid imádkozza  az 51.Zsoltárban: „Íme én vétek-ben fogantattam, és bűnben melengetett engem az anyám”  Aztán így könyörög:” Tiszta szívet teremts bennem, óh Isten, és az erős lelket újítsd meg bennem” Mi magunktól képtelenek vagyunk megtisztulni, Isten színe elé járulni, de Jézusért van bűnbocsánat, mert vétkeinket magára vette. Cserébe adja a tiszta szívet, úgy hogy Lelke által vesz lakozást benne. Szentlélekkel keresztel. Az újonnan születés, azaz „víztől és Lélektől” való születés ezt jelenti:: „Tudatában kell lennem annak, hogy így, ahogy vagyok, szóba sem állhat velem Isten. Meg kell tisztulnom. Megtisztítani is csak Ő tud. Ezzel kezdődik. Utána viszont egészen kinyitom magam előtte: töltsön be önmagával. Ettől kezdve képes az ember nem vétkezni. Eddig csak vétkezni tudott. (Cseri Kálmán: Újonnan kell születnetek). 
Az így újonnan született ember vallja: Jézus az én Megváltóm, bűnöm-től megtisztított;  Jézus az én Uram, Lelke által lakozást vett bennem, neki engedelmeskedek.
Mielőtt Nikodémus még tovább kérdezhetne, felhívja a figyelmét arra, hogy 
amennyire titok számunkra a szél, és nem áll hatalmunkban az irányítása,
annyira igaz, hogy újjászületésünk sem emberi cselekedet, hanem Isten műve. De megtörténte is ugyanúgy észrevehető, ahogyan a szél fúvása is tapasztalható, és valós tény. Testi fogantatásunk és születésünk nincs az élménytárunkban, de egészen határozottan tudjuk, ha élünk. És a lelki életünkről mit tudunk? Van-e örökéletünk? Van élő kapcsolatunk az Úr-
ral? Vezet-e bennünket? „ Akiket Isten Lelke vezérel azok Istennek” fiai! Tele vagyunk bizonytalansággal, kérdőjellel? Akkor sürgősen menni kell Jézushoz, mert közel a veszedelem! Tanuljunk Nikodémustól, ne rejtőzzünk el kétségeinkkel, bűneinkkel szégyenlősen!
Nikodémus tovább kérdez. Azt érti már, hogy szükséges újonnan születni, de „Hogyan történhet meg mindez?” Jézus visszakérdez: „Te Izráel tanítója vagy, és ezt nem tudod?” Most szembesülni kell azzal, hogy bizony mennyi mindent nem tud, hiába kezdte így az elején, hogy „tudjuk” honnan jöttél. Jézus a ’hogyan” kérdés kapcsán emlékezteti Nikodémust  Mózes népe életének egyik tragikus eseményére: a kígyókra, amit büntetésül kaptak, és pusztult a nép. Könyörgésükre Isten kegyelmezett: aki a póznára emelt érckígyóra hittel felnézett, életben maradt. Hasonlóan: aki a keresztre felemelt Krisztusra hittel feltekint, helyettes áldozatát elfo-gadja, az megmenekül. „  aki hisz, annak örök élete legyen Őbenne.” Így menekült meg egyszerre háromezer lélek megrenditő módon, Péter pün-
kösdi prédikációja kapcsán. Az Ap.csel.2. fejezete ad erről tudósítást. Soka-ság hallgatta Péter Lélektől való igehirdetését, és a hallott Ige sokukat szíven találta. „Mit tegyünk, atyámfiai, férfiak?” kérdezték kétségbeesetten.
„Térjetek meg,és keresztelkedjetek meg valamennyien Jézus Krisztus nevében bűneitek bocsánatára,és megkapjátok a Szentlélek ajándékát.” „Még más szavakkal is lelkükre beszélt, és igy kérlelte őket: „Szabaduljatok meg végre ettől az elfajult nemzedéktől! Akik pedig hittek a beszédnek, megkeresztelkedtek ,és azon a napon mintegy háromezer lélek csatlako-zott hozzájuk” Mármint az apostolokhoz, a „víztől és Lélektől”  születettek táborához.
Nikodémus ismerhette volna Izráel Istenének azon szavait is, melyeket Ezékiel prófétán keresztül mondott: „Tiszta vizet hintek rátok, hogy meg-tisztuljatok. Minden tisztátalanságotoktól és minden bálványotoktól megtisztítlak benneteket. Új szívet adok nektek, és új lelket adok  belétek: eltávolítom testetekből a kőszívet és hússzívet adok nektek Az én lelkemet adom belétek, és azt művelem veletek, hogy rendelkezéseim szerint éljetek, törvényeimet megtartsátok és teljesítsétek.”(Ez.36, 25-27.) 
„Víz és Lélek” = megtisztulás (bűnbánat és bűnbocsánat) és a Lélek (Isten Lelke, Szentlélek) uralma. 
„Tisztítsátok meg lelketeket az igazság iránti engedelmességgel képmuta-tás nélküli testvérszeretetre, egymást kitartóan, tiszta szívből szeressétek, mint akik nem romlandó, hanem romolhatatlan magból születtetek újjá Istennek élő és maradandó igéje által”  írja Péter apostol az 1.fejezet 22-23.versében.
. Az Ő akarata szült minket ujjá az igazság Igéje által, ezért szelídséggel fogadjátok a beoltott Igét, mely megtarthatja a ti lelketeket. Az Igének megtartói legyetek, és ne csak hallgatói.(Jak.1,18. 21-22)
Az újonnan születés tehát nem parancs az ember számára, nem lehet embernek önmagát megszülni, de kegyelemből kapott hatalmas lehetőség az Istennel való kapcsolat helyreállítására. A megtérés viszont parancsként hangzik el Keresztelő János kiáltó szavában, és Jézus Krisztus munkálkodásának kezdetén is. Mindketten hirdetik „Térjetek meg, mert elközelített a mennyek országa! (Mk.3,2 és 4,17)
 Testben való megszületésünkkel a bűn világában, a magunk gondolatai szerint, Istennek háttal éljük az életünket. Meg kell fordulni éppen ellen-kező irányba, és áttérni az Ő útjára!
Mit válaszolhatunk hát mindezek után Nikodémus „hogyan”-jára?
Az üdvösségre vágyó ember  elfogadva az újonnan születés („felülről való születés”) szükségességét, és tudva, hogy ez egyedül Isten műve :   
- olvassa,  hallgatja Isten szavát, kijelentett igéjét, hittel befogadja azt;
- igazat ad Istennek, belátja bűneit, megvallja és elhagyja azokat;
- megkapja a Szentlélek ajándékát, hálásan engedi uralma alá az életét.    
Mindez csupán azért lehetséges,
„Mert úgy szerette Isten a világot, hogy egyszülött Fiát adta, hogy aki hisz Őbenne, el ne vesszen, hanem örök élete legyen.”
Aki ezt hálás szívvel elhitte, bűnbocsánatot nyert és örök életet kapott, az teremheti a megtéréshez méltó gyümölcsöket. Egészen más élete lesz!  
Terem az életében a Lélek gyümölcse: szeretet, öröm, békesség, türelem, szívesség, jóság, hűség, szelidség, önmegtartóztatás (Gal.5)
Nem karácsonyfa-élete lesz, melyet sokmindennel díszítgetnek, de hamar ki is dobják, hanem gyümölcsöt terem, sokat, életre valót. 
  Mi történt végül Nikodémussal? Ujjá lett-e az élete? Maga a történet nem tudósit erről bennünket. De két alkalommal találkozunk még vele rövid, de sokatmondó események kapcsán. Ezek arról tesznek bizonyságot, hogy Jézus szavai őt is szíven találták, hogy az Írások ismerete nem maradt számára csupán holt betű, hanem megfogant a szívében és  Élet kenyerévé lett. Cselekedetei tesznek erről bizonyságot. Jn 7,40-53.-ban a Nagytanács ülésén vesz részt, ahol Jézus elfogása a téma, és itt emelkedik szólásra Jézus érdekében. Vállalja a kockázatot, meg is támadják az Ő követésének „vádjával.”
A másik alkalom: Jn19, 38-42 .Ő az, aki arimátiai Józseffel együtt végtisz-tességben részesíti Jézus testét, és eltemetik. 32kg-nyi mirhából és áloéból
készült kenet egy vagyont ér, de Nikodémus már mindenét odaadná érte.
Semmi kétség! Új élete lett, Lélektől is megszületett!
         Számos ilyen Jézussal való találkozást és annak új életet hozó gyümölcsét emelhetnénk ki a  Szentírásból: Zákeust, a vámszedő Mátét, a samáriai asszonyt vagy a kapernaumi századost –sorolhatnánk még. De hála érte,az azóta eltelt 2000év történelmében  is folyamatos a Krisztusban újjá lett életek sora.Közülünk is vannak ott ebben a sorban. Ma is lehetséges  
ilyen „találkozás”, újonnan születés.
 Addig áll ez a világ, amíg minden ilyen,  örökéletet, üdvösséget hozó lelki találkozás, születés meg nem történik.
Még vár, hogy megkegyelmezzen!

                                                        Készitette:

                                                                                   Bálint Éva