Mindig a fény felé – Schvalm Rózsa E- verses könyve

http://kortars.weboldala.net/schvalm_rozsa/index.html

Újabb versei

Hitel látva látni – Schvalm Rózsa válogatott versei

http://fonixdala.weboldala.net/latva_latni/index.html

Néhány költemény az új E-könyvből: 

* * * * *
Fél szívvel nem lehet
Az Úr szava, tán megbotránkoztat,
de igazsága lélek mélyére hat.
Mérlegeld, mi célja életednek,
Jézust követni fél szívvel nem lehet.

Könnyelműen ne indulj ez útra,
odaadás a tanítványok sorsa.
Oldj el minden szálat, mi megkötöz,
tedd le minden gondod, ami röghöz köt.

Amíg elkápráztat hatalomvágy
és gazdagság, amit kínál a világ,
s mely tán elefántcsonttoronyba zár,
nem lehetsz addig hűséges tanítvány.

Ha újjáformál alkotód keze,
majd ha büszkeséged és önző éned
apróra törik próbák szikláján,
akkor leszel hűséges tanítvánnyá.

Felragyog akkor az Igaz Isten,
lerombolva hamis, istenképeket,
felveszed önként, saját kereszted,
édes, könnyű teher lesz az Teneked.

Újjászületve már új emberként
járhatsz utadon, földi életedben,
sugározva Isten szeretetét
ember társaid felé, igaz szívvel.
Schvalm Rózsa
* * *

Ó, én gyarló ember

Látom a szálkát más szemében - ó, én gyarló ember,
s gerenda nő az enyémben, miközben ítélkezem.
Magam állította csapdába hányszor besétálok,
s az Isteni ítélet mérlegén könnyűvé válok.
Ó, Uram! Szorít ez a béklyó, mit a sors rám szabott,
ha csak vízszintesesen látok, önmagam foglya vagyok.
Áraszd rám a hit fényét, hogy tudjak szívemmel látni,
ítélkezés helyett - kegyelmedben békét találni!

Schvalm Rózsa
(2013-08-14)

* * *

Én Uram, én Istenem!

Áldalak Téged én Uram, én Istenem,
hozzád száll imám, ha a hajnal dereng.
Oszlik az éjszaka sűrű sötétsége,
Fenséges Lényed, a szívem reménysége.

A Te öltözeted fény, világosság,
vizeken építed égi szép palotád.
Felhőid szekerén, s a szelek szárnyán jársz,
szolgáiddá tetted tüzek lobogását.

Általad e világ annyi sok szépsége,
földünk drága kincse, vagyona értéke.
Te adod értelmét, célját az életnek,
hogy utat mutasson, elküldted követed.

Csodákkal, tettekkel világított jelként,
megnyitotta némák ajkát, s vakok szemét.
De előtte zárult az emberek szíve,
látók vakká lettek s oly kevesen híve.

Mégis Ő a győztes ellen erők felett,
Önként adta magát, s mi lelkünk üdve lett.
Mindenek királya Ő, földön és égen,
legyen Övé hála, s örökké dicséret.

Schvalm Rózsa
(2013-09-02)

* * *

Közel az éjfél

Sűrűsödik a sötét
leplét teríti homály.
Vigyázz, sodró az örvény,
fogd erősen a kormányt!

Tápláld lámpásod fényét,
olaja ki ne fogyjon!
Közeledik az éjfél,
hited lángja lobogjon!

Ha kiált a vőlegény
és kinyílik az ajtó,
mint okos szűz éber légy,
mert kint reked az alvó.

Schvalm Rózsa
(2013-08-19)

* * *

Ragyogjon fel!

Ragyogjon fel az a csillag,
Ki elűzi az éjszakát!
Fényében a hajnal virrad,
felderíti fény holnapját.

Eltűnik majd minden korlát,
végtelenbe simul a tér.
Földre száll az égi ország,
s az időben sem riaszt vég.

Ott soha nem lesz fájdalom,
Isten törli le a könnyet.
Nem szenved a szív bánatot,
nem arat a halál többet.

Mint a jáspis, kristálytisztán
Isten dicső fény sugara
beragyogja. Többé nincs már
napszakváltás, s nincs éjszaka

Schvalm Rózsa
(2013-08-219)

* * *

Most ha hangzik
 
Most ha hangzik a szó, mélyen szívbe ható,
add meg, Uram, halljam, hitem mában valljam!
Kegyelem hangja az, mentő, vigaszt adó,
Te akaratodban legyen bizodalmam.
 
Harag napja ha jő,  tűzben gerjed heve,
emésztetik  abban ország, s az egész föld.
Isten igazságos, az Ő célja nemes,
hamuból a gyémánt ragyog tisztán fénylőn.
 
Útján hozzáfordul majd a tévelygő nép.
Közös akarattal, megtisztult ajakkal,
segítségül hívja, szólítja szent nevét.
 
Szolgálja hű szívvel, tiszta lelkülettel,
cselekedetében meg nem szégyenül,
szent hegyére tekint mély tisztelettel.
 
 Schvalm Rózsa
 (2013-09-22)

*  *  *

Isten őriző keze

A hit a legdrágább kincs,
mit meglelhet az ember.
Fénylőbb a gyémántnál is,
beragyogja a lelket.

Reménységet sugároz,
a sötétben világít.
Hozzáköt a forráshoz,
a jó útra irányít.

Hol nincs gyötrő félelem,
bizonytalan holnaptól.
Vezérel az értelem,
megvédelmez a bajtól.

Isten őriző keze,
tárva óvón felettünk.
Bízva mindenkor benne,
békességre lelhetünk.

Ő fiát adta értünk,
végtelen szeretettel.
Bűn-halálból mentségül,
a hitben kegyelemmel.

Schvalm Rózsa
(2013-09-20)

*  *  *

Halandó vigyázd a lépted!

A keskeny út felett mennyei fény ragyog,
mégis oly kevesen haladnak azon.
Nem látják csillagát, pedig fényeskedik,
felfedezi mindaz, ki felfelé tekint.

Halandó vigyázd a lépted, merre vezet,
talmi csillogások meg ne tévesszenek!
Fáradhatatlan, az igaz úton haladj,
soha ne térj el, a célirányt megtartsad!

Schvalm Rózsa
(2013-09-14)

*  *  *

Nyár után

Nyár után az ősz hűvös szele kél,
borzolja dérbe simult hajadat.
Fa lombja ritkul, zizzen a levél,
idő vasfoga csontodba harap.

Bárányfelhők bordázta az égbolt,
közöttük halovány fényfolt a nap.
Tovatűnik mindaz, mi oly szép volt,
rá a tél hófehér leplet havaz.

Ne félj, az élet itt véget nem ér!
A természet csak álmát alussza.
Új tavaszban eljön az ébredés,
ismét évszakok körútját futja.

Remélj, mert te embernek születtél!
Lét halhatatlan magja tebenned.
Keresd utad, amelyre küldettél,
rajta mennyei kincsed megleled.

Schvalm Rózsa
(2013-09-16) 

*  *  *
Dicsőséged felragyog

Dicsőséged felragyog, Uram, minden hajnalon,
áradó fénye csillan a hajnali harmaton.
Ránk mosolyog felkelő nap arany sugarában,
átölel enyhe szellő lágy simogatásában.

Zengő énekkel dicsérnek az ég madarai,
hálásan integetnek feléd a fák lombjai.
Dicsérnek Téged tengerek fodros hullámai,
rohanó folyók zúgva habzó, kék szalagjai.

Dicsérd ember te is azt a nagy- nagy szeretetet,
amellyel védett, megtartott Teremtő Istened.
Nem hagyott el téged lázadó hűtlenségedben,
az Ő békejobbja szivárványhídján átível.
Schvalm Rózsa
(2011-05-16)
* * *
Megújulás
 
Odakint már hull a hűvös, őszi eső,
színét vesztve a táj oly bús, oly merengő.
Várja, felöltse a tél hófehér leplét,
megpihen alatta, míg jő az ébredés.
 
Láss túl a homályon, felhők szürkeségén,
elmúlásban lásd meg az új születését!
Emberi sorsunk is ily módon változik,
ha régit letéve, Krisztussal osztozik.
 
Mint kikelet dereng új tavasz kék egén,
felragyog a szívben mennyei fény-remény.
Borúját elűzi, örömbe öltözik,
Isten fényessége lényébe költözik.
 
Szeretet virága szirmát bontja benne,
pazarlóan hinti a világban szerte.
Soha el nem hervad, megújul mindenkor,
hűs forrásból az ég, rá életvizet ont.
 
Schvalm Rózsa 
(2013-11-05)
* * *
 
Nekem is, értem is
 
Talpig ragyogásban október vége,
fehéren vakít az őszi nap fénye.
Színaranyat ont a fák koronája,
dús avar szőnyegét szellő járja.
 
Mennyi szépséget tár elénk az élet,
gondolatom nyárba, tavaszba réved.
Ha tél jegén siklik a képzeletem,
hófehér leplén a csodát meglelem.
 
A természet nekem is, értem is szép,
kitárja előttem ezernyi kincsét.
Igazgyöngyöm benne már megtaláltam,
Mennyekből eredő, tiszta forrásban.
 
Schvalm Rózsa 
(2013-10-28)
* * *
 
Utam véges
 
Utam véges, idő korlátja zárja.
Bár évtizedek sorjáznak mögöttem,
előre nézek, soha- soha  hátra.
A hit páncélját magamra öltöttem.
 
Mennyei fény lángot gyújt szívemben
megvilágítja életem értelmét.
Titkai tárulnak a végtelennek,
lelkem meglelte e földön édenét.
 
Hitem hogyha szilárd, kísér a sírig,
csak porsátram sorsa lesz az enyészet.
Ismerem az ajtót, út végén nyílik,
aki mindvégig hű marad, beléphet.
 
Schvalm Rózsa 
(2013-10-11)
* * *
Őszi szél 

Bolyong az ősz i szél a fák között, 
hegedű húrján bús a nótája. 
Ágaktól a lomb könnyezve köszön, 
hulló levelek búcsú románca. 

Életem fája is őszbe hajolt, 
mint falevelek hullnak az évek. 
Rajta vajh mennyi még, nem kutatom, 
ellenáll a törzs viharnak szélnek. 

Schvalm Rózsa 
(2013-10-16)
* * * 

Hol a lét a halállal szembenéz 

Néma a szó, bénul a gondolat, 
hogy nincs többé, felfogni oly nehéz. 
Sajog a szív, a lélek megborzad, 
hol a lét a halállal szembenéz. 

Fájó veszteség, sikoltó hiány, 
helyén az űr oly mélységesen mély. 
A szomorúság vigaszért kiált, 
lássa feltűnni Krisztus keresztjén. 

Mélyből előtör könnyek patakja, 
szeretet gyémántja hulló könnycsepp. 
Tükrében villan a remény arca, 
rút halál fullánkja megtöretett. 

Schvalm Rózsa 
(2013-11-09)

 * * *

Pecnyík Pál 94. születésnapjára 

Lelki gyöngyvirágok kertjében járunk, 
közöttük Krisztus jó illata árad. 
Szorgoskodó ősz hajú kertészt látunk, 
rímfaragásban soha el nem fárad. 

Ötezer ötszáz verse égő fáklya, 
a tévelygő világban utat mutat. 
Megírattak a Menny sugallatára, 
szívvel lélekkel követve az Urat. 

Ifjúkorában lépett Igaz Útra, 
Istendicsőítő élet mögötte. 
Költői véna az Ő talentuma, 
kamatoztatja bőven gyümölcsözve. 

Mint hű szolgán, az Úr áldása rajta, 
megajándékozta hosszú élettel. 
Kilencvennegyedik születésnapja 
virradt, Istenben teljes kegyelemmel. 

Kívánunk még további szép éveket, 
Isten áldásával jó egészséget! 
Írjon még sok léleképítő verset, 
ragyogjon égi fény költészetében! 

Schvalm Rózsa 
(2013-11-18)
* * *

Jön hozzád királyod 
 
Sápadt, fénytelen a novemberi reggel,
Várakozva, némán homályba rejtezett.
Oly titokzatosan sejtelmes ez a csend,
hangtalan szavával lelked szólítja meg.
Nyitott szív húrjain megcsendül visszhangja,
mennyei, szent Ige Isteni szózata.
Fellobbantja benned hit alvó mécsesét,
megvilágosítja Karácsony értelmét.
Szeretet lángjával átölel világot,
felhőkön közeleg, jön hozzád Királyod. 
Schvalm Rózsa 
(2013-11-20)
* * * 
Egy szent estén 

Egy szent estén, Betlehemben, 
Isten fia érted jött el. 
A szívedben ünnep legyen, 
tiszta fehér ruhád öltsd fel! 

Felragyogott új csillaga 
ében égen, vak sötétben. 
Utad hozzá megmutatja, 
előtted jár, vezet téged. 

Kövesd e fényt, amíg csak élsz, 
benne remélj, bízzál bátran! 
Ha mindenkor nyomában lépsz, 
nem botlik meg soha lábad. 

Schvalm Rózsa 

(2013-11-07)
* * *
 Hitem, ha kísér
 
Hitem ha kísér 
félnem nincs miért.
Győztes halálon
az én Megváltóm.
Test bár porba hull,
egy nap megújul.
 
Schvalm Rózsa  
(2013-11-21)
* * *

Szférák zenéjére
 
Őszi díszruháját levetette már a táj,
dér szőttes fövenyén jeges szél suhan át.
Pehelykönnyet hullat bánatában az ég,
haloványan tör át felhők között a fény.
 
Alvó természetre a csend békét lehel,
távoli hegy ormát fedi fehér lepel.
Képzeletem rajta pihen, ég, föld közel,
Isten tenyerében a végtelen ölel.
 
Itt az idő, mintha megállna, fesztelen,
szférák zenéjére hangolódik lelkem.
Szeretet nyelvén szól mennyei dallama,
emberi szívemet magával ragadja.
 
Schvalm Rózsa 
(2013-12-06)

 
Két régebbi versem:
 
Betlehemi csillag fénye
 
Ígéret szava, égi üzenet,
mit próféták ajka zengett,
eljött a nap, az Ige testté lett,
Isteni gyermek született!
 
Betlehemben, csillagfényes este,
törékeny, emberi testben.
Isteni küldött, béke követe,
s az ember, nem ismerte fel.
 
Szerényen és szegényen érkezett,
bölcsője, barmok jászla lett.
Szeretete világot átölelt,
örök haláltól, megmentett!
 
Tér-időn átível e szeretet,
ma is ment, hívő lelkeket.
Betlehemi csillag örök fénye,
ma is, tündököl az égen.
 
Schvalm Rózsa 
(2010-08-30)
 
Karácsony ünnepe vajon mit jelent
 
Karácsony ünnepe, vajon mit jelent,
jelen van-e igazán, az ünnepelt?
Kinyílt-e az ajtó, mikor zörgetett,
avagy zárt kapukra lelt a szeretet?
 
Lehet fényesen csillogó fenyőfa,
s alant drága, ajándékok halmaza,
ha nem ragyog az Ő világossága,
csak múló öröm, az ünnep varázsa.
 
Ám ha bebocsátást nyer az ünnepelt,
betölt szívet, lelket, fényességével.
Hittel, reménnyel, örök szeretettel,
a karácsony, örömüzenetével.
 
Schvalm Rózsa
(2010-12-10)

Ő Ki mindenkinél nagyobb

Ő, Ki mindenkinél nagyobb,
szerény volt és alázatos.
Fényes, aranybölcső helyett,
jászolbölcsőbe született,
s övéi közt nem lelhetett,
befogadó szeretetet.
Bár királyok közt legnagyobb,
illette volna fényes trón!
Trónja, helyette kereszt volt,
s koronája: tövisből font.
Kívánták látni Napkelet,
s távol, Napnyugati bölcsek,
kívánt látványosság helyett,
jászolbölcső és a kereszt,
botrányát tekinthették meg.
Elhaló búzamag volt Ő,
áldozata gyümölcsöző!
Halálából élet fakadt,
örök üdvösséget arat

Schvalm Rózsa
( 2011-02-07)
(Folyt. köv.)